Scottie, i avisen i dag
står det at Phil vil ha ett år til her, og Michael vil ha 36 millioner.
PRESSEKONFERANSE, NBA-FINALE 3. JUNI 1997
De siterer også at Jerry Krause ikke utelukker at du blir byttet,
og da er situasjonen din usikker. Plager det deg?
Nei.
Jeg vil ha muligheten til å avslutte karrieren i Chicago,
men om det ikke skjer, må jeg se andre steder.
Jeg er en av de beste spillerne noensinne.
Jeg forstår verdien min for spillet.
Men du er underbetalt som toppspiller.
Hva er du verdt...
Min tid kommer.
MESTERSKAPSRING-SEREMONI
Takk.
Takk for de flotte øyeblikkene fansen her i byen
har gitt meg og lagkameratene mine i ti lange sesonger.
Jeg har hatt en fin karriere her,
og om jeg aldri får sjansen til å si dette igjen: Takk.
Scottie Pippen med en tårevåt takk.
I et skandaløst øyeblikk trodde vi
at han skulle legge opp.
Jeg ble opprørt av å vite at det var veis ende,
og jeg så ikke slutten sånn.
Jerry Krause gjorde alt uklart da han sa:
"Det er Phils siste år.
Vi oppløser laget etter denne sesongen."
Vi ble fratatt jobben.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Et spektakulært trekk!
Kampen er over!
Chicago stadion går fra konseptene...
Det er ikke noe svik her.
På tide å gå videre.
Det er Phils siste år som Bulls-trener.
- Er forventningene for høye? - Hva skjer nå?
Spørsmålet er hvor lenge det varer.
Jeg blir flatklemt.
- Beklager. - Ta det rolig.
Michael, hva tenkte du om talen til Scottie Pippen?
Det var mange følelser.
Scottie har følelser.
Han har hengivenhet og kjærlighet til byen Chicago,
og det er vanskelig når man er så glad i fansen
som har støttet deg i mange år,
og av og til når du snakker,
rører det deg innerst inne,
og med alt som har skjedd,
kan det være en følelsesladd situasjon for ham.
Har du snakket med ham om...
Skal dere snakke om kampen eller om Scottie?
Begge deler.
Snakk med Scottie om det han sa.
- Hva med kampen da? - Der, ja.
UNDER CHICAGOS MESTERSKAPREKKE
VAR SCOTTIE PIPPEN NR. TO I ANTALL SCORINGER.
SCOTTIE PIPPEN VAR NR. TO I ANTALL RETURER.
SCOTTIE PIPPEN VAR NR. TO I ANTALL MINUTTER SPILT.
SCOTTIE PIPPEN VAR NR. ÉN I ANTALL STØTTEPASNINGER.
SCOTTIE PIPPEN VAR NR. ÉN I ANTALL KONTRINGER.
SCOTTIE PIPPEN VAR NR. SEKS I LØNN I BULLS.
SCOTTIE PIPPEN VAR NR. 122 I LØNN I NBA.
Scottie Pippen var den undervurderte,
lite verdsatte Robin mot Michaels Batman.
Jeg hadde aldri kunnet finne et annet støttesystem,
en annen partner som Scottie Pippen.
Han var en fryd å spille med.
For en forestilling Bulls skaper.
Pippen tilbake til Jordan! Ja. Du store!
Med prøving og feiling,
gjennom det Michael utsatte folk for,
ble Scottie tøff.
Scottie går hardt ut,
- går helt frem til kurven... - Over Barkley!
Og han var dødelig i forsvar.
Sedale Threatt. Antonio hardt...
- Du store, Pippen! - For et trekk!
Sensasjonelt forsvar!
Pip!
Han hjalp meg med tilnærmingen min til spillet,
med spillemåten min.
Scottie Pippen må nevnes sammen med Michael Jordan.
Og alle sier at jeg vant masse mesterskap.
Men ikke uten Scottie Pippen.
Og derfor ser jeg på ham som tidenes beste lagkamerat.
Jeg vokste opp i en by med ca. 3 500 innbyggere.
Alle kjente alle.
Moren og faren min var sterke mennesker, og overlevelse var viktig for dem,
og selvsagt var det det, for de hadde tolv barn.
Vi hadde en kurv i hagen til bestemor.
Den sto i mulden, så den var alltid støvete.
Det hadde ikke noe å si. Jeg hadde uansett gamle sko.
Alle var sammensveiset. Vi delte alt.
BROREN TIL SCOTTIE
Det var gøy. Vi visste ikke at vi var fattige.
Jeg var rundt 11-12.
Faren min hadde nettopp kommet, og mens han spiste middag,
bare... falt han bakover og fikk slag.
Jeg ser det for meg hver gang jeg tenker på det.
Han mistet taleevnen og trengte rullestol
og var sengeliggende resten av livet.
Seks år før det
gikk min nest eldste bror på ungdomsskolen.
En gutt brukte en brytemanøver på ham i gymmen.
Han ble lam, så...
- Så du vokste opp med... - To.
Ja. Med to mennesker i rullestol hjemme.
Basketball ga meg sjansen til å dra ut av huset og spille.
Jeg trengte ingen å spille med.
Dr. J var barndomshelten min.
Jeg ville spille som ham og dunke som ham.
Jeg følte at jeg ville være i hans sko en dag.
Ja, det er alle barns drøm.
Alle drømmer om å spille i NBA på et eller annet tidspunkt.
Det er bare en drøm.
Han visste alltid at han ville komme til NBA.
-Trodde du på ham? - Ikke egentlig.
Scottie kom til UCA, og han begynte som utstyrsleder,
men han trente og gjorde alt
han burde gjøre med laget.
Enkelte faller fra akademisk, så noen stipend blir ledige,
og jeg spurte treneren.
Jeg var veldig standhaftig, og til slutt ga han meg stipend.
Han var en guard på 1,85 meter og 70 kilo.
Jeg så ham spille og tenkte:
"Han har noe dersom han blir større."
Han begynte med vekter.
Han håndterte ballen bedre. Han skjøt bedre.
Han hoppet høyere.
Jeg ble raskt bedre.
Og mellom første og andre året, i løpet av sommeren...
...vokste jeg mer enn ti centimeter.
Da jeg så ham neste gang, var han 1,95 meter.
Og neste gang var han to meter.
Nydelig pasning, og han... Én mot én.
Til Pippen, som krysser streken...
Han eksploderte.
Tre mot én, Parish til Pippen til...
Han beholdt guard-ferdighetene selv da han vokste.
Scottie Pippen under McClaine...
Han tok returen på én side,
løp over hele banen, snodde seg mellom folk og dunket.
Veldig få spillere kan det.
Jeg husker at treneren sa: "Scottie, de ser etter deg der ute nå."
Jeg var en fanatisk basketball-fan,
og jeg dro og så Pippen spille. Jeg visste at han ville være flink.
Første gang jeg møtte ham, klarte han knapt å si tre ord.
Han var så sjenert.
Innen han gikk ut av University of Central Arkansas,
et NAIA-lag,
var han USAs beste spiller i sin divisjon.
Jeg var veldig begeistret.
Da jeg så Scottie Pippen spille,
tenkte jeg: "Han kommer til å bli en spesiell."
NBA-speiderne så allsidigheten og de atletiske ferdighetene.
De så ydmykheten.
NBA-UTVELGINGEN I 1987
Seattle SuperSonics velger Scott Pippen fra Central Arkansas.
Scott Pippen fra University of Central Arkansas.
SEATTLES VALG I FØRSTE RUNDE
Han er 21 år gammel, og nei:
Dere har nok aldri hørt om Scottie Pippen.
For et år siden,
om noen sa du ville bli valgt som nr. fem,
hva hadde du ha sagt?
Jeg ville nok sagt at de spøkte.
Jeg hadde trodd det var en stor spøk.
Vet du at Seattle og Chicago har en avtale,
og at du skal byttes?
Jeg har ikke hørt om det.
- Du har visst feil kaps. - Jaså?
Vi skjønte at vi måtte manøvrere i utvelgingen
for å få velge før vi skulle for å få ham.
Og Krause klarte byttehandelen.
Vi utarbeidet et bytte kvelden før utvelgingen,
og Seattle-klubben tok ham for oss,
og så fikk vi ham.
Chicago er et flott lag, og alle spillere
som sitter i publikum, vil nok være en del av Bulls.
Bulls hentet inn Scottie Pippen,
som skulle gjøre øyeblikkelig inntrykk i NBA.
Kom igjen!
Scottie Pippen skal gjøre debut i ligaen.
Barkley sparket den nesten utenfor. Snappet opp av Pippen.
Scottie Pippen bryter ut!
Pippen tok ballen og dunket med begge hender på andre siden.
Scottie var rappkjeftet.
BULLS-ANGREPSSPILLER - 1985-88
Scottie sa: "Jeg blir bedre enn Michael Jordan..."
...som fersking.
Jeg var selvsikker som spiller.
Men som fersking blir du behandlet som fersking, og...
...Charles var en bølle, så han ga meg bank for at jeg sa det.
Han er nykommer.
Det er bedre sånn.
Han blir behandlet som dette til neste år på denne tiden.
Greit?
- Ja. - Greit.
Han trenger dask.
Jeg skjønte øyeblikkelig at
jeg ikke var den beste på basketlaget lenger.
Jordan slår vekk ballen... Den er løs.
Til Jordan som bryter ut...
Michael var en superstjerne innen basketball,
og han var en større superstjerne enn noen sport noensinne hadde hatt,
så han var ikke gjennomsnittlig: "La oss spise lunsj", liksom.
Det var annerledes.
Det første året mitt ga han meg noen golfkøller.
Det var hyggelig å gi en fersking golfkøller.
Han prøvde å lokke meg så han kunne ta alle pengene mine.
Alle trenger en nummer to,
en som gjør grovarbeidet, og Pippen var flink til det.
Her kommer Michael, med tre til.
Scottie med venstre hånd!
Men han fikk så lite betalt
at han ikke engang var nr. 100 på lønnslisten til NBA.
Pippen er så underbetalt som man kan bli.
Bare den 122. best betalte spilleren i ligaen.
Scottie Pippen fikk kontrakt i 1991. Husker du vilkårene?
Nei, men jeg husker at det var en lengre kontrakt
enn jeg mente var smart.
Pippen!
Jeg tilber deg!
Scottie signerte en kontrakt i 1991, på sju år for 18 millioner dollar.
Om han hadde gjort det riktig, kunne han fått ni-ti ganger så mye.
Jeg sa det samme til Scottie som til Michael.
"Ikke skriv under. Kanskje du selger deg for billig.
Du låser deg i en kontrakt for lenge."
Jeg følte at jeg ikke kunne gamble.
Bli skadet og ikke kunne forsørge.
Jeg måtte sørge for at familien min var ivaretatt.
Han tok seg av foreldrene mine og bygget hus til dem.
Han sendte dem penger hver måned.
De var ivaretatt.
Jeg vet ikke om noe jeg trenger eller vil ha.
Enkelte ting trenger jeg ikke be ham om.
MOREN TIL SCOTTIE
Jeg føler at han er glad i meg.
Jeg er glad i ham.
Han skrev under en langsiktig kontrakt, og den ble raskt underpriset.
Ligaen tok av, inntektene steg veldig.
Lønningene steg.
Jerry Reinsdorf var tydelig når folk skrev under en kontrakt.
Jeg vil ikke høre mer.
Ikke prøv å forhandle på nytt.
Det var flaut, for han var kanskje den nest beste spilleren i NBA.
Verdien hans var enorm.
Bare rett ned. Sånn ja.
Det er greit med denne,
men på den andre vil ikke kneet...
1997-98 var siste året av Scotties kontrakt.
Jeg vet at han var frustrert, for Scottie trengte penger.
Han fortjente penger.
Scottie var veldig sint.
Han hadde vært en av sportens beste spillere i mange år.
Han hadde gjort mye for Bulls.
Så frustrasjonen hans boblet over.
Verdensmesterne skaper nyheter denne uken.
Scottie Pippen fra Bulls er ute i to-tre måneder.
Pippen opererte en sår fot i New York på mandag.
Skaden har plaget ham
siden Eastern Conference-finalen.
En sene i ankelen revnet,
og jeg bestemte meg for å ta operasjonen sent,
for jeg tenkte: "Vet du hva?
Jeg ødelegger ikke sommeren med rehabilitering for en sesong.
De gleder seg ikke til å ha meg der.
Så jeg skal nyte sommeren, og bruke sesongen til å forberede meg."
Det var feil av Scottie.
Han kunne blitt operert rett etter sesongen
og vært klar til neste sesong.
Scottie prøvde å tvinge ledelsen
til å endre kontrakten hans.
Og det ville ikke Jerry.
Nå må jeg begynne sesongen uten Scottie.
Men vi må finne en måte å vinne på.
Hvordan leder du laget i november og desember uten Scottie?
Jeg tror vi må gjøre det sammen.
Én person kan ikke gjøre det.
Vi som lag. Det er sånn det er å være et lag,
så vi må gjøre opp for at Scottie ikke er her.
Vi vet at han ikke er her, men vi må likevel spille.
Chicago Bulls uten Scottie Pippen, og de savnet ham i kveld.
Atlanta Hawks slo Bulls her i Atlanta.
Sluttresultatet er 80-78.
Det blir det verste tilbakeslaget for Chicago Bulls.
Cavaliers banket Chicago Bulls...
Det er fortsatt tidlig,
men fire seiere og fire tap for Bulls.
Har ikke scoret 100 poeng enda denne sesongen.
Vi spilte ikke med mye kontinuitet og rytme,
og det er noe Scottie virkelig gir oss.
Scottie var viktig for laget. Han forbandt oss på mange måter.
Og når man er et bra lag, føles ett tap som fem.
Det forventes at dere vinner. Dere skal vinne.
Og vi tapte kamper tidlig i sesongen,
og det føltes problematisk.
Idet tiden går ut, har Phoenix Suns
holdt ut til en dramatisk seier over Chicago Bulls.
Scottie kunne tatt operasjonen etter sesongen.
Ja.
Han gjorde det så sent med vilje for å terge ledelsen.
Ble du frustrert av det?
Nei.
Du må forstå spillernes mentalitet og utgangspunktet deres.
Noen takler det, andre gjør ikke det.
Scottie trengte nok dette
for å føle at lønnen var rettferdiggjort.
Så jeg var rolig og sa: "Vi overlever dette.
Vi går videre."
Det er noe Phil var veldig flink til:
å ta seg av distraksjoner og gi oss fokus på oppgaven.
Scottie har en annen timeplan.
Det blir tøft til han er tilbake,
men vi må klare oss uten ham inntil videre.
Denne byrden var egentlig alltid Michaels.
Og han ønsket den velkommen, på mange måter.
Han likte det. Han likte ansvaret.
Jeg forbereder meg fysisk til å takle det jeg må takle.
Jeg gleder meg til det.
Michael ville være lagets beste spiller.
Scottie er ikke her, men vi er bedre enn dette.
Jeg prøvde å få gutta til å forstå situasjonen min.
Scottie var ute. Stemmen min måtte være høyest.
Jeg lot sinnet mitt motivere spillerne ved å si:
"Jeg ønsker dette! Gjør dere?"
Han hevet stemmen og sa fra.
"Forbedre returene, posisjoner deg.
Vi spiller ikke bra som lag. Vi er late i forsvar."
Hva gjør han? Han venter. Hva venter du på?
På den andre spilleren.
Hvorfor? Kommer de og hjelper om du spiller aggressivt?
Ikke redd for å såre deg. I så fall kunne du gå.
Han kunne godt si: "Stikk. Vi trenger deg ikke her."
Jævla Harp. Hva venter du på?
- Klarer vi det ikke? - Vi har tid.
Alt i orden, Toni.
Vet du hvorfor?
For jeg må skrike til deg hele dagen.
Hver dag Scottie ikke spilte,
ga det flere troen på at de kunne slå oss.
Hei!
Om du prøver å beholde dominans,
kan du ikke gi dem selvtillit.
Det ga meg energi. La oss få dette i gang.
Vi tar vår første seier. Jeg sier det ikke igjen.
Kom igjen.
- Hva er det på tide med? - Kamp!
Bulls er fyrige i kveld og vil gjøre noe med
tapsrekken. Flaut for et så bra lag.
Bulls i svarte bortedrakter. Clippers har hvite hjemmedrakter.
De spilte mot Clippers, som var en vits, ligaens verste lag.
Men likevel fikk ligaens bunnslam Bulls på overtid.
Jordan ventet på noen som kunne hjelpe,
og ingen andre hjalp.
I den kampen gikk han et sted og fant en bryter.
Og svaret på spørsmålet om Michael er sliten.
- Nei. - Nei.
Jordan måtte score 49 for at de skulle vinne.
Uten tvil. Vi så storhet her i kveld.
Bulls vinner sin første bortekamp, 111-102.
Jordan avslutter med bare 49 poeng.
Vi har hatt sjansen til å vinne
i alle bortekampene, utenom Cleveland.
Forhåpentligvis kan vi videreføre det og vinne bortekamper.
Vi har spilt de kampene. Og vi trengte en slik seier.
Jordan var utslitt, fysisk og psykisk.
Bra jobbet. Bra avslutning.
Hadde jeg noe valg?
- Håper du liker artikkelen, Michael. - Takk.
Personligheten min er å vinne for enhver pris.
Om jeg må gjøre det selv, gjør jeg det.
Unnskyld oss.
Hver gang jeg er på basketballbanen,
har jeg fokus på å vinne kampen.
Unnskyld oss.
- Trekk tilbake. - Nei.
Det gjør meg sprø å ikke kunne det.
Når du blir eldre,
forstår du hvordan du ble som du er.
Jeg tror ikke jeg ville vært her uten
lærepengene jeg fikk i ung alder,
konkurranselysten som begynte da jeg var barn.
Foreldrene mine ga oss
muligheter til å lykkes i livet.
Faren min jobbet i General Electric. Moren min jobbet i bank.
Som svarte som vokste opp i Wilmington,
prøvde vi å skape vår egen vei.
Som familie var vi naturlig tøffe. Foreldrene mine var tøffe,
og miljøet de oppdro oss i, var et tøft miljø.
Når du faller, må du reise deg.
Og du må alltid gjøre ditt beste og prøve å vinne.
Vi hatet å tape.
Mr. Jordan og jeg prøvde alltid å si til dem:
MOREN TIL MICHAEL
"Ikke vent på at noen skal gi deg noe.
Du er sterk og intelligent. Jobb for det."
Vi hadde fem barn, og både kona mi og jeg jobbet, og...
FAREN TIL MICHAEL
...vi var av og til redde for at barna var hjemme,
så vi tenkte en løsning var å få dem involvert i sport.
Slipp dem av på baseballbanen
eller gymsalen og hold dem involvert i samfunnet.
Foreldrene mine prøvde å holde meg i ånde.
De ville at vi skulle drive med organisert sport,
så vi kunne lære mer om livet.
På den tiden var det rasisme i hele North Carolina,
overalt i USA.
Og det var mye av det der.
Så som barn tenkte jeg: "Det er ikke her jeg vil være.
Jeg vil utmerke meg utenfor dette."
Jeg ville bli noe utenfor Wilmington.
For meg ble det sport.
Vi konkurrerte mye i hagen.
Brødrene mine hatet å tape, men ikke på samme nivå som meg,
for om du slo meg på den tiden, måtte vi slåss.
Og det var bare sånn jeg var.
De to var så konkurranselystne.
Faktisk, på den tiden kan man si
at Larry var best i basketball.
Faren min presset alle.
Til tider, om han mente du ikke gjorde ditt beste,
presset han deg hardere.
Og det drev Michael,
for Larry var ganske god i mye.
Med tanke på konkurranselyst tror jeg ikke
jeg ville vært her uten konfrontasjonene med broren min.
Når det blir slagsmål med en du er glad i...
...tenner det en ild inni deg.
Jeg følte at jeg kjempet med Larry om min fars oppmerksomhet.
Jeg gjør mye selv hjemme.
Så jeg kunne ta med Larry ut,
og han var fascinert av å fikse ting med hendene.
La mye stolthet i det.
Du kunne si til Michael: "Få en Phillips-skrutrekker."
Han kunne gi deg en tang.
Jeg var litt sint på ham, og sa:
"Gå inn til moren din.
Du blir aldri til noe. Bare gå til moren din."
Når du opplever det, er det traumatisk,
for jeg ønsker den anerkjennelsen.
Jeg vil ha den tilliten.
Så jeg ble enda mer bestemt
på å bli like god, om ikke bedre, enn broren min.
Jeg møtte ham i uttaket,
men han var ikke særlig spesiell.
Han kom ikke med på A-laget det andre året.
TRENER PÅ LANEY HIGH
Da jeg sa til moren min at jeg ble droppet, var jeg lei meg.
Jeg ville ikke drive med sport mer.
Jeg følte at treneren ikke likte meg.
Han ble knust. Han kom gråtende hjem.
Og vi gråt begge to, for jeg visste at han ville konkurrere.
Jeg sa: "Om du virkelig vil det, må du jobbe hardt i sommer."
Og han gjorde det den sommeren.
Han trente hele dagen. Basketballen forlot aldri hånden hans.
Om du vil ha frem det beste i Michael,
si at han ikke klarer det.
Eller at han er verre enn andre.
Han tar det som en personlig utfordring
å bevise at du tar feil.
Mikes forbedring mellom andre og tredje året var enorm.
Mye av det hadde å gjøre med størrelsen.
Han var rundt 1,78-1,80. Han var 1,90 da han kom tilbake om høsten.
Han hadde gode guard-ferdigheter.
Han var alltid god med ball.
Og da han ble 1,80-1,82 meter høy,
gjorde det ham til en bedre spiller.
Vi visste at han var spesiell.
Idrettssjefen i Hanover County Schools ringte og sa:
"Jeg har en fyr her som jeg tror har en sjanse."
Og det var Mike Jordan.
Vi inviterte ham på basketleiren vår.
Da han kom, hadde vi hørt at han var ganske god.
Da han dro fem dager senere, mente vi at han var den beste i USA.
JULI 1980
OKTOBER 1985
I BEGYNNELSEN AV 1985-86-SESONGEN LEDET MICHAEL JORDAN
BULLS I POENG, STØTTEPASNINGER, RETURER OG KONTRINGER.
HAN VAR ÅRETS NYKOMMER I NBA OG I POSISJON
TIL Å LEDE CHICAGO TIL DERES ANDRE SLUTTSPILL PÅ RAD.
29. OKTOBER 1985
Det var den tredje kampen i den andre sesongen.
Vi spilte mot Golden State. Jeg skulle lobbe...
Bulls på vei mot Michael Jordan...
...og jeg landet med flat fot.
Michael Jordan halter litt.
Han er forsiktig med ankelen. Han skadet den tidligere.
De tok en CT-skanning, og det var et brudd. Jeg var ferdig.
Årets spiller fra i fjor, Michael Jordan, er ute med brukket venstrefot.
Jeg ble knust, for jeg ble aldri skadet.
Jeg hadde gips. Jeg kunne ikke gjøre noe. Jeg var nervøs.
Jeg var nok irritabel mot mange.
Han brøt dette beinet, i midten.
Det er et område av kroppen
som kanskje ikke leges raskt på grunn av dårlig blodtilførsel.
Bedringen kan variere fra 6 uker, 12 uker eller enda lenger.
Og av og til gror ikke bruddet.
Michael hadde aldri gått glipp av en kamp, ikke på videregående,
college eller NBA.
Plutselig gikk han glipp av 64.
Jeg gjør ikke noe. Ser kamper, sitter på benken.
Moren og faren min var der mye.
Du kunne ikke holde ham på benken.
Mr. Jordan og jeg sa: "Michael, du er ikke klar."
Han sa: "Jeg tror ikke du kan si det. Jeg vet når kroppen min er klar."
"Legen vet når du er klar."
Jeg klødde etter å gjøre noe.
Så...
...jeg begynte på college igjen.
Jeg skjøt i gymsalen.
Så spilte jeg én-mot-én,
og så to-mot-to, og så tre-mot-tre.
Så spilte jeg fem-mot-fem. Og Bulls visste ikke om det.
Da jeg kom tilbake til Bulls,
var den skadde leggen sterkere enn den uskadde.
Det første de sa, var: "Hva pokker har du gjort?"
Vi visste ikke at han spilte før han sa det.
Michael kom tilbake og sa: "Jeg har spilt halvannen time
daglig denne uka."
Hjertet mitt sank,
og jeg bare seg sammen, og herregud.
Jeg jobbet meg gradvis opp til jeg spilte fem-mot-fem i en kamp.
Og jeg var sikker på at foten var leget og jeg kunne spille på den.
Michael spurte: "Om jeg spiller, hvor stor er sjansen for å bli skadd igjen?"
Legen sa: "Ti prosent."
Jeg klikket. Jeg sa: "Det er ti prosent sjanse,
men 90 prosent for at jeg ikke blir det."
Og så sa jeg til legene:
"Hva skjer om de ti prosentene slår til?"
Og de sa: "Da er karrieren hans over."
Alle tenker bare på det negative.
Jeg sier glasset er halvfullt, men alle andre sier at det er halvtomt.
Så jeg sa til Michael: "Du forstår ikke forholdet mellom risiko og belønning.
Om du har en fæl hodepine og jeg ga deg en boks piller,
og ni av pillene ville kurere deg og én ville drepe deg,
ville du tatt en pille?"
Jeg så på ham og sa: "Det spørs hvor jævlig hodepinen er."
Fra Jerry Reinsdorfs perspektiv...
FORFATTER, RARE AIR
...rent forretningsmessig, lar du ikke fyren spille.
Her er laget ditt. Bokstavelig talt laget.
Jeg syntes ikke han skulle risikere å komme tilbake,
for vi kom ikke til å vinne noe mesterskap.
Hvorfor gamble med karrieren?
Han var ikke enig.
Jeg begynner å tenke: "Kanskje det ikke handler om meg,
men at vi prøver å tape
så vi kan være med i lotteriet."
Er det noe i dette at de ønsker en bedre posisjon?
Å være med i lotteriet?
Håper ikke det. Det viser tapervilje,
ikke bare i laget, men i administrasjonen også.
Vi bør alltid prøve å vinne.
Den irriterte Bulls-eieren Jerry Reinsdorf sa endelig ja til et kompromiss
som gjør at stjernen kan spille
i et bestemt antall minutter hver kamp.
Vi inngikk kompromiss og lot ham spille
i sju minutter hver halvdel.
De lot meg spille,
og så ga de meg en tidsbegrensning.
Jordan med ti poeng i begrenset spillertid.
De ga ham sju minutter per halvdel, med stoppeklokke.
Kort.
Det teller for Michael!
Han kunne være nærmest midt i skuddet, og pip.
"Ut med deg."
Michael Jordan satte seg ned.
Han virker ikke fornøyd med det. Han er giret og klar.
De må holde ham tilbake.
Hva var resonnementet bak sju minutter per halvdel?
Vi følte at legene sa en viss tid.
Vi følte at vi skulle ta sjansen
i en situasjon der vi reduserte risikoen.
Stan Albeck var trener på den tiden.
Så jeg sa: "Stan, faen ta dem.
Gi meg de viktigste sju minuttene du kommer på."
Nå begynner vi å vinne og komme med i sluttspillet.
Vi kom til en viktig kamp.
Vi spilte mot Indiana i Indiana.
Vi trenger seieren, for da kan vi komme med i sluttspillet.
Stan fikk kjeft: "Om han spiller ett sekund
mer enn 14 minutter, får du sparken på flekken."
Jordan passerer Oakley, hopper fra venstre strek, i...
Jeg var helt kokos i 14 minutter.
Og vi kunne vinne.
I angrepet, fra venstre, Bulls...
Drøye fem meter, går inn. Bulls har ledelsen...
Richardson på utsiden, Fleming til høyre, seks meter, går inn!
FJERDE OMGANG
Trettien sekunder igjen. Bulls tar timeout. Ligger under med ett...
Plutselig er tiden min ute.
Jeg vet ikke om Jerry kom for å si:
"Få ham ut av kampen." Og det var 30 sekunder igjen.
Trettien sekunder igjen.
Michaels tid er ute.
Jeg er sint.
For en sensasjonell prestasjon i...
Michael så det som det det var.
Du spiller for å vinne. Punktum.
"Jeg vil ikke høre om utvelgingen
eller om å gå glipp av sluttspillet
og at det er bra.
Det er ikke sånn man spiller."
Jeg tryglet Stan. "La meg spille.
Kom igjen. Det er bare 14 jævla sekunder... Tretten sekunder.
La meg spille i 13 sekunder."
Han sa: "Jeg kan ikke. Jeg mister jobben."
Det fremmet teorien om at
vi prøvde å ikke komme med i sluttspillet
for å få en bedre plass i utvelgingen.
Men jeg sverget å gå til sluttspillet,
og dette var en sjanse til det.
Det er vår ball, med 13 sekunder igjen.
Vips så treffer John Paxson og vinner kampen.
Pax hopper og kaster...
Heldigvis var jeg heldig og fikk inn et skudd,
og vi vant kampen.
Bulls vinner! Bulls holder ut og vinner med ett poeng!
For en flott seier av Bulls!
Vi gikk inn i garderoben...
Stan låste døren.
Og Jerry Krause ville inn på slutten av kampen,
men Stan slapp ham ikke inn.
Det var...
Det var ikke en bra situasjon.
Mistilliten Michael hadde til ledelsen, spesielt Jerry Krause,
var fordi han mente de krenket sportens mest grunnleggende aspekt,
og jeg vil si det mest grunnleggende aspektet
ved livsstilen til Michael.
Du gjør det på høyeste nivå, og du gjør det for å vinne, alltid.
Fra det øyeblikket
ble Michaels forhold til eierne og ledelsen forsuret.
Det forsvant aldri.
Ingen kunne begrense makten og æren til Michael Jordan.
Bulls gjorde et forsøk på å nå sluttspillet sent i sesongen,
noe som ironisk nok kostet dem en sjanse
til å velge blant de første i neste års utvelging.
Vi kom oss til sluttspillet.
Jeg tror vi bare vant 30 kamper i sesongen det året.
Vi kom på åttende.
Jordan fikk laget sitt til sluttspillet på ren vilje.
Og hva var belønningen?
De fikk spille mot allmektige Boston Celtics
med fire karer som kom til æresgalleriet.
Vi hadde Parish, McHale og Walton.
Alle var over to meter høye, kunne score, løpe, forsvare.
Vi hadde Danny Ainge og Dennis Johnson, guardene, og jeg spilte angrep.
Vi hadde et stort lag, og vi hadde mange spillere.
Av alle lag jeg har spilt på, var det uten tvil det beste.
Settingen, mot det laget...
Det er det du spiller for: å være i de situasjonene.
Celtics har vunnet 31 hjemmekamper på rad.
De slo Chicago seks ganger i sesongen i år.
Michael hadde en utrolig selvsikkerhet.
Han elsket rampelyset.
Dette er en sjanse til å spille mot Larry Bird og Boston Celtics.
Det er showtime.
Michael hadde nettopp hatt en alvorlig skade.
Vi var usikre.
Michael Jordan er tilbake, uten begrensning på spilletid.
Han er klar til å slå seg løs.
Og vi er nesten klare i Boston Garden.
De fjernet alle begrensninger, og det var som å slippe fri en villhund.
Jordan henger i lufta, putter den i nettet...
Jordan, skudd fra streken...
Jordan endret den i lufta. Traff uansett.
Hele greia var bare: "Gjør det vi kan for å stoppe Michael."
Men du stopper ikke de store.
Michael Jordan snur, fader, i ubalanse...
Helt fantastisk!
Jordan slår Dennis.
Carlisle har den vanskelige oppgaven med å dekke Jordan.
Har du sett på maken?
Carlisle vil bare til mammaen sin.
Jordan leser spillet bra. Han løper av sted.
Se her!
Vi har hatt mange i ligaen som kunne score mange poeng.
Han var noe helt eget.
Vi beholdt strategien, og vi vant kampen.
McHale, Bird, Parish... Og teknisk feil... Der er Celtics.
EASTERN CONFERENCE I 1986 FØRSTE RUNDE, KAMP 1
CELTICS LEDER SERIEN 1-0
Hvem er banens beste, John?
Vanskelig å ignorere Michael Jordan.
Vi valgte ham som banens beste.
Førtini poeng, fire returer.
En spektakulær innsats av ham.
Tøff jobb for Chicago-laget og Stan Albeck
å gjøre ham klar til andre kamp.
De spilte hardt her i kveld.
Jeg husker den andre kampen. Jeg spilte golf med Michael dagen før.
Det var Michael, Danny, Mike Carey og jeg.
Michael og Danny erter hverandre.
Før den andre kampen spilte du golf med Danny Ainge.
Kom deg gjennom. Jeg treffer ikke i dag.
Jeg tok noen dollar fra Michael den dagen, og vi ertet hverandre.
Det kan ha vært en feil.
Få den ut.
Du gjør meg sur.
Vi var ferdige og satte oss i bilen. Vi satte av Danny først.
Og Michael sa:
"Si til DJ at jeg har noe til ham i morgen."
EASTERN CONFERENCE I 1986 FØRSTE RUNDE, KAMP 2
Han scoret 49 poeng i første kamp...
...men jeg tror ikke noen ventet seg
det som ville skje i neste kamp.
Han scoret når han ville. Dunking, banking.
Han sto i midten og skjøt over folk.
Jeg spilte omtrent hvert øyeblikk i den andre kampen.
Jeg stoppet aldri.
Bytte. Bird dekker Jordan. Jordan treffer likevel.
Stan Albeck satte meg i isolerte situasjoner,
og jeg utnyttet ungdommen og energien min.
Jordan prøver å bruke tempo, og det går.
Jordan med 31. Blink.
Jordan mot Ainge, inn under kurven, kaster opp og skaper teknisk feil.
Alle prøvde seg på ham den dagen. Det var ikke én mann.
DJ, vår beste forsvarsspiller,
gjorde fire tekniske feil tidlig i tredje omgang.
Fire feil til Dennis Johnson. Velkommen til klubben.
Jeg dekket ham en stund. Danny dekket ham. DJ dekket ham mye.
Jeg husker at jeg lo midt i kampen,
for Walton bannet til meg
fordi han måtte dekke Jordan noen ganger.
Walton med fem og er ute etter neste feil...
Jordan er alene, én mot én...
Poeng...
Walton ble utvist.
Jordan har kastet 18 frikast og truffet på 16.
Jøss, 48 til Michael Jordan.
Du fikk 49 på torsdag. Hva med 50 på søndag?
Pull-up fra Parish, treff.
Femtito til Jordan...
Michael, hopper fra høyre side... Treff! Og teknisk feil.
Michael skyter for uavgjort uten tid igjen.
Overtid i Boston Garden!
Jordan treffer. 56 for Jordan.
Sekstien poeng, det samme som sluttspillrekorden i én enkelt kamp...
Klarte det! Sekstitre til Jordan!
Det er satt ny NBA-rekord i Boston Garden.
Det var mange poeng i kampen,
og heldigvis hadde vi siste skudd.
Bird sentrer til Parish.
En vanskelig seier for Boston Celtics,
som tar ledelsen to-null.
Vi hadde flaks som vant kampen, men Michael viste seg frem.
Miller Lites mest verdifulle spiller på banen er Michael Jordan,
med rekordmange 63 poeng på én eneste sluttspillkamp.
Vi vant serien,
men det var en utrolig prestasjon.
Jeg hadde aldri sett det før, og ikke siden.
Det var ikke Michael Jordan, men Gud forkledd som Michael Jordan.
JORDAN IMPONERER BIRD
Han er unik.
Jeg har aldri sett noen spille som ham,
og du kan inkludere alle.
Jordan er NBAs mest talentfulle,
uten tvil.
Gutter som meg og Larry, som kunne spillet...
TOLV GANGER NBA-ALL-STAR
...som kunne mesterskapsbasket, vi visste at han kom.
Han trengte bare rett folk hos seg.
Vi skjønte at Michael Jordan var NBAs beste spiller.
Så et år senere bygget vi hele laget på nytt.
Krause satte i gang.
JUNI 1987 BULLS
Vi fikk flinke folk som Horace Grant og Scottie Pippen.
Vi endret lagets struktur.
Jerry Krause skal ha æren for å ha skapt et godt lag.
Et av de vanskeligste byttene han måtte foreta,
var Charles Oakley til New York for Bill Cartwright.
Vi trengte en stor mann. Bill passet bra.
Jeg er glad i Charles,
men dette er bedre enn det Charles gir oss nå.
Michael var glad i Charles for Charles beskyttet ham.
Mike angrep alltid kurven, og han ble taklet mye,
og Charles støttet ham alltid.
Oakley gikk rett etter "Hot Rod" Williams.
Da Krause utførte byttet,
var det et trekk som trolig definerte karrieren hans.
Charles Oakley og jeg var gode venner.
Vi var mye sammen.
Men vi hadde det som trengtes for å vinne da han dro.
Jerry gjorde en flott jobb med laget.
Han gjorde gode bytter, ga kontrakt til gode spillere.
Han fortjener mye av æren.
Men han ødela for seg selv.
SCOTTIE PIPPEN REHABILITERER ENDA ETTER OPERASJON PÅ SKADD ANKEL.
HAN REISER MED BULLS, MEN ER FORTSATT INAKTIV.
Scottie hadde problemer med Jerry, og det kom ofte frem.
En del av Scotties sinne
kom av at de vurderte å bytte ham
etter 96-97-sesongen.
Alle kan byttes.
En del av ansvaret mitt er å lytte til andre lag
når vi snakker om spillerne våre.
Vi tror Scottie Pippen absolutt er
en av de beste spillerne innen basket,
og vi er glade i ham.
Jeg kan ikke si hva som skjer i fremtiden,
for det vet jeg ikke.
Krauses poeng var: "Vi mister Pippen om et år.
Gruppen har ikke så mye igjen.
Vi lar det stå til nå."
Men eierne sa nei.
Jeg stoppet det fordi jeg bestemte at
så lenge Michael Jordan var der,
måtte vi gå for mesterskap seks.
Jerry, hvor nær var du å bytte bort Scottie Pippen?
Vi hadde flere tilbud
som vi syntes var bra for Scottie, og for andre spillere.
Jeg slutter aldri å være aggressiv,
og jeg slutter aldri å prøve å gjøre laget bedre.
Det ødela forholdet mitt til Jerry.
Han prøvde å få meg til å føle meg spesiell,
men han var villig til å bytte og alt det,
men sa det aldri rett til meg.
Når du har vært i gamet en stund,
skjønner du at ingen er uerstattelig, men jeg var fornærmet.
Jeg mistet litt respekten for ham.
De fornærmet hverandre,
men på et tidspunkt gikk Scottie over streken.
Det ble personlig.
Pippen begynte å kjefte på Krause åpent, banne til ham på bussen.
Taklet ham ikke lenger. Respekterte ham ikke.
Jeg husker at det kom fornærmelser fra bak i bussen.
Hevede øyenbryn, vet du.
Pippen begynte å kjefte på Jerry Krause...
...foran laget.
Vi måtte si: "Nå roer vi oss ned."
Men det var da vi tenkte: "Det er splid her."
Det er ikke det vanlige... Det var sårede følelser.
"Du setter ikke pris på meg.
Du vil bytte meg bort. Du betaler meg ikke.
Pokker ta deg. Jeg tar meg av meg selv nå."
Jeg følte at jeg måtte gjøre det beste for meg selv.
Jeg følte at jeg måtte se meg rundt.
Pippen krever nå et bytte og sier
han ikke friskmelder seg før han er ute av Chicago.
Han sa at han aldri vil spille for Bulls igjen.
"Jeg bruker aldri denne drakten igjen."
Kan Bulls gjøre noe så du vil bli?
Nei. Jeg tror ikke jeg fortsetter.
Scottie kom med sjokkerende kommentarer i går kveld,
til en Chicago-journalist, om at han vil byttes bort.
- Hva tenker du om det? - Ingenting akkurat nå.
Jeg syntes Scottie var egoistisk.
Tenkte på seg selv, ikke på
løftet sitt til organisasjonen og laget.
Jeg er ferdig her, ikke sant?
Du har alt skrevet manuset mitt, at nå er det slutt.
Så jeg måtte gjøre det som var best for meg.
Tekst: Heidi Rabbevåg